The Whip and the Body
-Katia. Kjære du. -Ikke gjør det.
Det var så lenge siden, Giorgia.
Ikke for meg, Katia. Ikke for meg.
Min datters blod er på den kniven.
Jeg klamrer meg til hatet mitt slik jeg klamrer meg til kniven.
Før jeg dør, sverger jeg at jeg skal se kniven trykket inn i halsen hans!
På samme måte som jeg så den i Tanias på grunn av ham.
Det hjelper ikke å gråte nå.
Kom.
Han er tilbake. Kurt er tilbake!
Giorgia!
Ja. Kurt er tilbake.
Man kan ikke hindre skjebnens hånd.
-Herre. Kurt er tilbake. -Hva sa du?
-Kurt er tilbake! -Ja, Losat. Jeg er tilbake.
Jeg sa at du aldri skulle komme tilbake.
-Hvem prøver du å skremme, Kurt? -Ingen.
Jeg kom tilbake siden jeg hørte at du hadde giftet deg. Lykke til.
Mine gratulasjoner, Nevenka.
Takk, Kurt.
-Si det som det er, Kurt. Hva vil du? -Kjære bror, det har jeg alt sagt.
Jeg kom tilbake for å gratulere med ditt valg av kone.
-Du må være trett, Kurt. -Du er ikke min sønn, men en slange.
Du liker å få andre til å lide. Du forførte Tania og forlot henne.
-Du fikk henne til å ta livet av seg. -Den samme gamle historien.
-Du lovte, far. -Du kom ikke for å be om tilgivelse.
Du tar feil, far. Det var også derfor jeg kom tilbake.
-Jeg tror deg ikke, er jeg redd. -Er du redd for meg, Christian?
Det som en gang var mitt, er nå ditt.
-Nå er det du som er favorittsønnen. -Jeg har aldri vært redd for deg.
For min del får du gjerne bli, om du vil.
Ja vel, Kurt. Du får bli.
Jeg har aldri fått en varmere velkomst.
Det er herlig å se ting bli født. Å se dem fødes og se dem dø.
-Slipp meg! -Min søte lille kusine.
Du er fremdeles forelsket i broren min, ikke sant?
Du har alltid villet gifte deg med ham. Men i stedet...
Du må ikke hate meg. Christians ekteskap var et slag for deg også.
Forgiftet?
Nei. Det er ikke sånn det vil gå til, Kurt Menliff.
Du vil dø på samme måte som datteren min.
Herren og fruen i huset tilga meg. Men ikke tjenestefolket, tydeligvis.
Her er de jo.
-Du har drukket teen din, ser jeg. -Ja. Jeg har ikke for vane å vente.
-Det var ingen som ba deg om det. -Takk for påminnelsen.
Du må ikke behandle ham slik. Du gjør det bare verre.
Du kjenner ham ikke hvis du tror at han kan bli verre.
Det er jeg, far.
Før ble du ikke så redd når jeg kom den veien for å si god natt.
Du viste meg veien.
Hva vil du?
Du har tilgitt meg. Men jeg kan ikke bli uten tittel og arverett.
Jeg vil snart være død. Jeg har ikke tid til å sette deg på prøve.
Det som var ditt, har du mistet for alltid.
-Skyld deg selv. -Forsiktig, far.
Kom deg ut!
Ut, sier jeg!
Jeg tror at du har noe imot meg.
Du tar feil. Jeg har ingen mening om deg.
Er du redd meg?
Du var glad i meg en gang.
Ja. En gang i tiden.
Du har ikke forandret deg, merker jeg.
Du har alltid elsket vold.
Gjennomsøk området.
-Hvor er Nevenka? -Hvordan skulle jeg kunne vite det?
-Og pisken? -Jeg fant den utenfor porten.
Jeg har tatt en titt på eiendommen min.
I mørket blir det vanskeligere å finne henne.
-Hun har rett. Dere får skynde dere. -Kom.
De er et vakkert par.
Men jeg får inntrykk av at Katia ikke er så ivrig etter å finne Nevenka.
Er du ikke enig med meg? Du er en gammel tåpe, Giorgia.
Vi tenner en lykt. Jeg vil ta en titt i vollgraven.
Kurt...
Deres nåde. Deres nåde!
Giorgia! Giorgia! Jeg har funnet henne!
-Deres nåde. -Jeg trodde at hun var død.
Vi bærer henne opp til huset. Hjelp meg.
Hun kommer seg snart til hektene. Det er nok frykt, mest av alt.
Hun må ha blitt kastet av hesten.
-Kurt... -Hvor er Kurt?
-Tilkall ham. -Ja, sir.
Losat.
Losat!
-Hva er det med henne? -Bare noen striper på ryggen.
Som om... Som om noen hadde pisket henne, Herre.
-Da kan du gå. -Ja.
Herr Kurt?
Herr Kurt!
Kurt!
Far, ikke se.
Jeg holdt ut med ham da han levde. Det kan ikke være verre nå.
Se! Se. Dolken!
Dolken.
Det er Tanias. Han døde på samme måte som henne.
Tania! Tania! Hvil i fred nå!
Gud. Gode Gud...
Takk. Takk.
Vær meg nådig, Gud, i din kjærlighet.
Stryk ut mitt lovbrudd i din store barmhjertighet!
Vask meg ren for skyld, og rens meg for min synd.
For mine lovbrudd kjenner jeg, min synd står alltid for meg.
Mot deg alene har jeg syndet, det som er ondt i dine øyne, har jeg gjort.
Ja, med skyld ble jeg født, med synd ble jeg til i mors liv.
Skjul ditt ansikt fra mine synder. Driv meg ikke bort fra ditt ansikt,-
-og ta ikke Den hellige ånd fra meg.
Herre, gi ham evig hvile.
Gi syndsforlatelse til alle som har gått bort.
Må din nåde hjelpe dem å unnslippe dommen.
Gud, hvis nåde gir de troendes sjeler hvile, velsigne denne graven.
Ta imot disse sjelene, så de kan gledes med dine helgener i evighet-
-gjennom Kristus vår Herre. Amen.
Nå er vår sønn Kurt Menliff klar for dommens dag.
Men en dag skal også den som drepte ham, stå overfor vår Herre.
La oss be for dem.
I Faderens, Sønnens og Den hellige ånds navn. Amen.
-Hvem er det? -Det er jeg. Christian.
-Hva vil du? -Jeg vil snakke med deg, far.
-Jeg lytter. -Jeg vil snakke om Kurt.
Jeg må få vite det. Det er vanskelig å spørre, men jeg må få vite det.
-Hva da? -Alle andre var ute.
Du var den eneste som var igjen. Du og Kurt.
Hvordan... Hvordan våger du å spørre om jeg...
Jeg har alltid vært lydig, far. Jeg har aldri stilt spørsmål.
Ut!
Jeg gikk med på å gifte meg med kvinnen som var tiltenkt min bror.
-Men nå må jeg vite det. -Hva da?
Om det var du som drepte ham, for å oppnå rettferdighet.
Ut. Ut!
Takk, Giorgia.
Hva er det? Fortell!
Losat så en skygge bevege seg i kapellet. Og et lys.
Losat er galere enn du. Det var bare Månen som speilet seg.
-Kurt! -Nevenka!
Kurt...
-Nevenka, hva er det? -Det var Kurt!
Han så på meg! Jeg så ham!
Nei...
Kurt...
Det er over. Prøv å hvile. Det var bare en hallusinasjon.
Hvis du vil, kan jeg bli her inne hos deg i natt.
Ikke vær redd.
Nei, gå og legg deg. Jeg vil være alene.
Ja vel. Jeg lar døra stå åpen. Rop hvis det er noe.
Kurt.
Kurt!
Nei. Nei. Nei.
Nei! Nei!
Nevenka! Hva er det?
-Fortell! Hva skjedde? -Kurt var her. Han var i live.
Støvlene hans var gjørmete, som om han hadde stått opp fra graven.
Rolig. Det var et mareritt. Det er bare jeg her.
Se. Var det bare et mareritt? Han gjorde dette.
Og der er fotsporene.
Hvilke fotspor?
-De var der før. -Nevenka. Det var bare et mareritt.
-Det er ikke noe der. Se selv. -Det var ingen drøm. Han var her.
Jeg så fotsporene. Og hånden hans. Herregud, hans fryktelige hånd.
Den kom ut av skyggen, som en edderkopp. Hjelp meg, Christian.
Er du redd? Du var glad i meg en gang.
Du har alltid elsket vold. Du vil aldri forandre deg.
Frue. Jeg hørte lyder og kom ned for å undersøke. Jeg trodde...
Hva trodde du?
Ikke noe. De døde kan ikke forlate gravene sine.
Kanskje de gjør det hvis ikke de finner fred.
Ja, vi var lykkelige da. Nå er livet mitt tomt og meningsløst.
Husker du sjøen i fjellene der vi pleide å være?
Du seilte med meg i båten min. Du var bare ei lita jente.
Ja. Jeg fulgte etter deg overalt.
Christian, hvorfor gjorde du det?
Katia, hør på meg. Vi kan fremdeles bli lykkelige.
Nei. Det er for sent nå. Det er for sent.
Nei, ikke si det.
Jeg har alltid elsket deg. Og du elsker vel meg?
Ja, Christian. Jeg vil alltid elske deg, men du er gift nå.
Nei.
Ikke gjør det. Ikke rør meg.
Tilkall ham. Tilkall ham og si at du alltid har vært min.
Nei, jeg vil ikke ha deg. Jeg vil ikke ha deg.
Jeg har kommet tilbake for å ta hevn på alle som hater meg.
Det er best at du går, Giorgia. Du kan ikke gjøre noe.
Akkurat som Kurt.
Dolken er borte.
Greven sa at den var her.
Det er hans hevn. Han vil drepe oss alle sammen, det er vår feil!
Hold opp med tullpratet, Nevenka! Prøver du å drive oss til vanvidd?
Noen skal få betale for dette, far, enten det er menneske eller spøkelse.
Christian.
-Jeg har lett etter deg. -Hvorfor det?
Jeg vet ikke. Jeg tenkte at jeg kunne hjelpe deg hvis jeg var nær deg.
Nei. Det eneste som kan hjelpe meg nå, er å ta hevn.
La meg være alene nå, er du snill. Jeg kommer tilbake til deg.
Det er jeg, Losat. Det var ikke meningen å skremme deg.
Jeg har sett på Christian. Jeg er bekymret for ham.
-Jeg har villet spørre deg om noe. -Hva da?
-Den natten vi lette etter Nevenka... -Ja?
-Var du med Christian hele tiden? -Ja, jeg tror det. Hvordan det?
Forlot han deg aldri, selv ikke et kort øyeblikk?
Nei. Men hvorfor spør du om det?
-Du tror vel ikke at Christian... -Jeg tror ingenting.
Det er absurd.
Hvorfor den gamle greven også? Hvorfor?
Giorgia. Det er du som holder dolken i hånden.
Du kan fortelle meg alt, Katia. Jeg vil ikke fordømme deg.
Gi deg. Hvor fant du dolken?
Det vet du godt, Katia.
Stopp. Det var du som hadde grunn til å drepe Kurt. Hvor lå kniven?
-Under madrassen i din seng, Katia. -Nei!
Christian!
Christian, jeg vet hvem som drepte faren din.
Ja. Jeg kunne ha drept Kurt. Det kunne jeg virkelig.
Men ikke greven.
Jeg ville aldri ha drept ham. Forstår du?
Hvis du fant kniven der, må du eller en annen ha lagt den der.
Det var ikke jeg, Katia. Ikke jeg.
Kast den fordømte kniven.
Jeg vil aldri se den mer. Kast den!
-Nei. Ikke Katia. Det er umulig. -Tror du at jeg lyver? Svar meg.
Jeg vet ikke. Jeg vet ikke.
Jeg kan ikke tenke meg at en av oss er en morder. Det er absurd.
Men det var likevel noen her som drepte ham.
-Men nå vet vi, Christian. -Nei. Ikke Katia.
Du er en feiging. Du våger ikke å se sannheten. Men Kurt...
Kurt! Kurt.
Det er alltid ham du tenker på. Kurt i stedet for meg.
-Det er ham du alltid har elsket. -Det er ikke sant! Det er ikke sant.
Du har alltid villet gifte deg med ham.
Hvis det var derfor du drepte ham, var det unødig. Jeg hatet ham.
Jeg har alltid hatet ham. Jeg hatet ham!
Nevenka!
Jeg hørte et skrik. Jeg trodde at det kom fra din fars rom.
Hun er ikke her. Vi ser på hennes rom.
Fotsporene leder mot hagen.
-Noen bar henne av sted. Vent her. -Christian, ikke gå alene.
Katia. Kom inn, Katia.
Vær så snill, bli med inn.
Losat! Hva gjør du her?
Jaså, var det deg.
-Hvor har du ført Nevenka? -Jeg?
Det var fotspor etter slike støvler som du har.
Jeg vet ingenting. Jeg gikk min vanlige runde rundt borgen-
-da jeg syntes at jeg så noen her inne.
Ikke lyv for meg, Losat. Det var bare du her!
-Du tror vel ikke...? -Stille. Bli med.
Fotsporene kommer fra den hemmelige gangen.
Hjelp meg.
Hvem kan ha lagt henne der?
Nevenka. Nevenka!
Kurt...
-Hvordan går det med Nevenka? -Hun er sinnsforvirret.
Hun sa at Kurt bar henne dit.
Dessuten sa hun at han pisket henne og bar henne til krypten-
-og la henne i graven.
Vi må gjøre noe, Katia. Jeg hørte til og med Kurts latter.
Men jeg kan likevel ikke få meg til å tro på spøkelser.
Det er vanskelig å forstå,-
-men hva vet vi om hva som skjer etter døden?
-Jeg tror nesten at han lever. -Lever?
Men du så at han ble lagt i kista.
Vi så ham bli begravet.
Jeg tror ikke at Nevenka så ham der ute.
Nei. Det fins ingen annen forklaring.
Kurt lever og gjemmer seg i slottet.
Jeg må finne ham. Ellers blir jeg gal, det blir vi alle.
En stund mistenkte jeg deg og til og med meg selv.
Hvis det er sant, kan han ha gjemt dolken på rommet mitt.
Jeg er redd, Christian. Jeg er redd!
-Katia. -Å, Christian, det var noen her!
Rolig, Katia. Det er ingen fare.
Jeg skal gå og se.
Der er fotsporene. De er like.
-Hva vil du gjøre? -Åpne kista. Hjelp meg.
Vi bærer den dit bort.
Nevenka...
De åpner graven min. Dette er siste gang jeg kan være med deg.
Hvorfor plager du meg?
Fordi at du tilhører meg, bare meg.
-Hva vil du? -Vi må vekk herfra for evig. Nå.
-Jeg kan ikke. -Jo, det kan du. Du elsker meg.
Din kjærlighet til meg er sterkere enn alt annet.
Jeg hater deg. Jeg hater deg! Jeg hater deg!
Jeg...
Det er ugjenkjennelig. Det kan være hvem som helst.
Klærne er Kurts. Vi legger det i graven igjen.
Nei.
-Hva gjør du? -Jeg skal utslette det.
Hvor er du, Kurt?
Jeg kommer, Kurt. Jeg har aldri vært redd for deg.
Nevenka!
-Herre. Hva skjedde? Er du skadet? -Kom. Det spiller ingen rolle.
Skynd deg.
Den er låst fra innsiden. Vi må gå gjennom kapellet.
Hvorfor gjorde jeg det, Kurt? Hvorfor?
Jeg elsker deg, Kurt. Bare deg.
Du hadde rett. Jeg elsker deg, Kurt. Bare deg.
Men alt tar slutt en gang, Kurt.
Nei. Nei, Nevenka. Nei!
Nevenka!
Tilgi meg. Jeg måtte gjøre som Kurt sa.
Jeg... Jeg drepte ham igjen.
For godt denne gangen.
Han hatet deg. Jeg elsker deg, Christian.
Så det var hun som drepte broren din og faren din.
Ja. Kanskje hun var besatt.
Hun var overbevist om at Kurt levde. Hun trodde at hun drepte ham.
Vi får håpe at hun er fri fra ham for evig.
Tekst: Jan Helge Hordnes www.btistudios.com